בס"ד
יום-הכיפורים תשעה

* בליל ערב יום-הכיפורים אומרים 'תחנון' ב'קריאת-שמע שעל המיטה'.

כפרות
זמן הכפרות:
* זמן עשיית הכפרות (דהיינו אמירת "בני אדם..זה חליפתי") היא באשמורת הבוקר קודם עלות השחר.
* זמן שחיטת הכפרות הוא גם כן באשמורת הבוקר "כי אז חוט של חסד גובר בעולם ואנו שוחטין אותו להכניע הגבורות ומוציאין ממנו דמו כדי להמתיקו". ויש להשתדל מאוד בדבר זה כי "נקרא כפרה כמו שעיר המשתלח".

כמות הכפרות:
* לוקחים תרנגול לזכר ותרנגולת לנקבה לכל אחד מבני הבית.
* אישה מעוברת לוקחת שלושה תרנגולים – זכר ושתי נקבות –  ואפילו אם יודעת את מין העובר. גם אם יודעת שיש לה תאומים, מסתפקת בשלושה בלבד. ו'מעוברת' נקראת כך משעה שיודעת על ההיריון, אף בתוך ארבעים יום ראשונים. 
* מעוברת שעשתה כפרות וילדה, תעשה שוב כפרות לתינוק.
* מעוברת העושה כפרות על כסף – נותנת פעמיים ולא שלוש.
* נותנים פדיון-כפרות כפי שעולה תרנגול חי (ללא עלות שחיטה ופירוק). ונותנים כנגד כל אחד מבני הבית, ולמעוברת כנגד שלושת התרנגולים. העושים כפרות על כסף ההולך לעניים אינם צריכים לתת פדיון-כפרות.

נוסח הכפרות:
* נוסח הכפרות הוא כרגיל "זה חליפתי" וגם נשים אומרות כך. 
מעוברת מסובבת את כל שלושת התרנגולים יחד ואומרת "זה חליפתי" ולא 'אלו חליפתי' או 'זה חליפתינו' אף שמכפרת עם שלושה תרנגולים. 
* בכפרות לילדים אומרים 'זה חליפתך'
* המסבב כפרות לאחרים ראוי שיעשה כפרות תחילה לעצמו ואחר כך יערוך לאחרים כדי שיבוא הזכאי ויכפר על החייב, אך אין זה מעכב. 

שחיטת הכפרות:
* לאחר כפרות יש נוהגים לזרוק קלות את התרנגול על הרצפה.
* לאחר השחיטה ממתינים עד שהשוחט יבדוק את הסכין ורק כאשר הסכין נמצאת כשרה אז מברכים ומכסים את הדם. ונראה שישנו עניין מיוחד בערב יום-הכיפורים שהמתכפר יכסה את הדם.
* 'כפרה' שנמצאה טריפה, אין צריך לעשות שוב. אך אם מתה קודם שחיטה או נתנבלה בשחיטה, צריך לעשות שוב כפרות.
* מי שהתבלבל ולקח תרנגולת אינו צריך לעשות שוב כפרות. 

ערב יום-הכיפורים
* לאחר כפרות לובשים בגדי שבת.
* מתפללים בהשכמה ואין מאריכים בתפילה. אין אומרים 'מזמור לתודה' ו'למנצח יענך'. 

סעודת ערב יום כיפור:
* "בערב יום-הכיפורים יש להרבות באכילה ושתייה כמו שיעור ב' ימים – ערב יום-הכיפורים ויום-הכיפורים". ואוכלים שתי סעודות: האחת לפני הצהריים והשנייה לסעודה מפסקת. ונוטלים ידיים בשתי הסעודות ואוכלים דגים ובשר-עוף כדי לכבד את יום זה כשם שמכבדים כל יום-טוב בסעודה גדולה. 
יש נוהגים לאכול את הדגים בסעודה ראשונה ואת העוף בסעודה שנייה. אך מותר לאכול דגים גם בסעודה-מפסקת. אוכלים קרעפכין. "מצינו שבערב יום כיפור יש לאכול מרק ג' פעמים" וסדר האכילה אצל כ"ק אדמו"ר הריי"צ היה שהיה אוכל כף אחת ומזגים לו עוד מרק והיה זה נחשב לצלחת שניה ולאחר שטעם כף היו מוסיפים עוד מרק והיה נחשב לצלחת שלישית. 
ביום זה אין אוכלים בשר-בקר וכן שומים וביצים, בשתי הסעודות, אך מאכלי חלב ותבלינים כבשמים וכרכום, אפשר לאכול בסעודת הבוקר ולא בסעודה מפסקת. 
* נשים הצמות ביום-הכיפורים (או שאוכלות ביום-הכיפורים פחות מהשיעור) חייבות גם-כן בסעודה זו, וכן יש לחנך בסעודה זו את הקטנים אף שהם אינן צמים ביום-הכיפורים.
* טובלים פרוסת המוציא בדבש, ונראה שכן עושים בשתי הסעודות ביום זה.
* יש הנוהגים לאכול בערב יום כיפור בשתי ידיים. 
* מחלקים לעקאח וגם אוכלים ממנו.

טבילת ערב יום כיפור:
* טובלים במקווה לפני תפילת מנחה ולאחר חצות היום, וטובלים ארבע פעמים: פעם אחת לשם טבילת קרי ושלוש פעמים נוספות לשם תשובה כגר המתגייר. הנוהגים לטבול ארבע טבילות כנגד שם הוי' או י"ג כנגד י"ג מידות-הרחמים – יטבלו תחילה ארבע טבילות אלו ובנוסף לכך יטבלו כפי מנהגם.  
* טבילה זו חשובה יותר מסתם טבילה במשך השנה ולכן מקפידים על חפיפת הזקן והשערות שלא תהיה חציצה וכן גוזרים הציפורניים. כמובן, אין מתרחצים לאחר הטבילה.
* במשך השנה אפשר לטבול גם במקווה שמימיו שאובין, אך בערב יום כיפור צריכים לטבול במקווה של מי גשמים דווקא. 
מי שאין לו מקווה או שאינו מסוגל ללכת למקווה מחמת חוליו – ישפוך על עצמו תשעה קבין בבת אחת, ויכול לעשות זאת במקלחת על ידי זרם מים טוב של 2-3 דקות (תלוי בכמות הזרם) רצופות. 
* אבל רח"ל בתוך השבעה, מותר לטבול החל משעתיים קודם הלילה.   
* מנחה ואמירת 'על חטא' – לאחר הטבילה ובבגדי שבת. 

כניסת החג
קבלת תוספת החג:
* מי שגמר סעודה-מפסקת ובירך ברכת-המזון והחליט בלבו בעת נטילת מים-אחרונים לא לאכול עוד היום – מעיקר הדין מותר לו לחזור ולאכול כי קבלה זו הייתה בלבו בלבד ו'דברים שבלב אינם דברים'. אך אם אמר בפיו שלא יאכל היום עוד, הרי זה נְדר ואסור לו לאכול יותר. אך מותר לו לעשות מלאכה, כי עדיין לא התחיל אצלו יום-הכיפורים. ולכתחילה, כדאי תמיד להתנות במפורש בפה לפני ברכת-המזון ש"יהא רשאי לאכול ולשתות עוד אחר הסעודה". אך לעניין רחיצה וסיכה ולבישת נעלי עור, מותר בכל אופן. כל זה הוא כאשר מסיים את הסעודה לפני 'פלג המנחה'.
* המסיימים סעודתם לאחר 'פלג המנחה' ורוצים להתרחץ לאחר סעודה-מפסקת או שאר ענייני סיכה – לכתחילה עליהם להתנות קודם ברכת-המזון שאינם מקבלים עליהם עדיין את החג וכך יוכלו לעשות דברים אלו ללא חשש. 
הלבושים בנעלי עור בשעת ברכת-המזון אינם נאסרים בלבישת נעליים אלו בשעת ברכת-המזון גם אם לא כיוונו במפורש שלא לקבל את החג.
* אם אמר בפיו שמקבל על עצמו את תענית יום-הכיפורים, ואמר זאת לאחר 'פלג המנחה' – נאסר מייד באכילה ורחיצה, ואפילו אם עדיין לא בירך ברכת-המזון. ואם הוא לבוש בנעלי עור בשעת אמירה זו – מותר לו להמשיך ללובשן עד השקיעה, כנזכר לעיל.
* שטיפת הפה במים מותרת עד כניסת החג, גם אם קיבל עליו את התענית באמירה בפה.

הדלקת נרות:
* פורסים מפה לבנה על השולחן כמו בכל חג ומדליקים נרות ומברכים 'להדליק נר של יום-הכיפורים' ו"שהחיינו" וברכת שהחיינו זו היא על "הצום ועל הסליחה שלפני ה' תטהרו". 
בשנה זו מברכים 'להדליק נר של שבת ושל יום הכיפורים'. מי שבירכה "להדליק נר של יום-טוב" (ונזכרה לאחר 'כדי דיבור') אינה חוזרת ומברכת "נר של יום-הכיפורים".
* בעת ברכת "שהחיינו" בהדלקת הנרות מקבלת האישה את החג ואסור לה לטעום או לרחוץ לאחר מכן. וכן עליה להחליף נעליה לפני הדלקת הנרות. במקרה שרוצה לטעום לאחר הדלקת הנרות, עליה להתנות שאינה מקבלת חג בהדלקה זו וכן לא תברך "שהחיינו" אלא תברך עם הקהל בבית-הכנסת.
* מי ששכחה לברך שהחיינו, לאחר סיום ההדלקה ולאחר שהרימה עיניה מהנרות, מברכת עם כל הקהל בבית הכנסת. 
* הרוצים לטלטל את השולחן עליו עומדים הנרות, הדרך הפשוטה היא לדחוף את השולחן עם הגוף לאחר שכבו הנרות. 
אם אי אפשר באופן כזה, ישנה עצה להניח מחזור או שעון יקר (ששניהם הם צורך היום) על השולחן ואז יהיה אפשר להזיז את השולחן בידיים. הנחת המחזור תהיה לפני שמדליקים הנרות כדי שהשולחן יהיה תחילה בסיס להיתר ורק אחר כך בסיס גם לאיסור, וכן צריך שיהא ההיתר מונח על השולחן כל זמן בין השמשות. לפיכך, אם כבר הדליקו נרות, צריכים להגביה הנרות ואז להניח את המחזור ואחר כך להניח שוב את הנרות וכך יוצא שהשולחן נעשה תחילה בסיס להיתר-ספר קודש ואחר כך לאיסור-נרות ורק במקרה כזה אפשר להזיז את השולחן, ויש להשתדל לא לגעת בפמוטים עצמם. וכמובן שכל זה הוא לאחר שהנרות כבו אך בשעה שהם דולקות אסור להזיז השולחן בגלל חשש איסור מכבה ומבעיר.
* איש המדליק נרות מקבל על עצמו את החג לכל הדברים כיוון שמברך "שהחיינו". כמו כן לכתחילה עליו ללבוש את הטלית ולברך עליה קודם הדלקת נרות. ואם לא עשה כן, יכול לברך על הטלית גם לאחר הדלקת נרות.

דינים הקשורים לכניסת החג:
* נוהגים לטבול שוב במקווה וגם בטבילה זו טובלים ארבע פעמים כפי שטובלים בצהריים. טבילה זו כדאי שתהיה סמוכה ככל האפשר לכניסת החג ולאמירת הווידוי בכניסת החג. כמובן שאפשר לאחר הטבילה לעשות מלאכה ומי שהתנה שיוכל לאכול יכול גם לאכול.
* ברכת הבנים והבנות אחר סעודה מפסקת קודם ההליכה לבית הכנסת. ונהוג שגם הנשואים מתברכים מהוריהם. 
* כל נשוי מדליק לעצמו נר בבית-הכנסת, ומי שאין לו אב או אם מדליק גם נר-נשמה בביתו. גם מי שאין לו שני הורים מדליק נר נשמה אחד. 
הדלקת הנר היא מלאכה והיא מותרת גם אם קיבל עליו את מצוות עינוי של יום-הכיפורים וכבר התחיל אצלו הצום ואיסור רחיצה וסיכה. אך אם קיבל עליו את החג לגמרי ונאסר בעשיית מלאכה, בוודאי שאסור לו להדליק את הנר בעצמו. 
* נהגו לערבב את כל הנרות בבית הכנסת כדי שלא ידע אם כבה נרו ח"ו, ובמוצאי החג יש להדליק את כל הנרות שכבו שידלקו עד תומם.
* מכניסת החג ועד סופו, נוהגים בכל ההרחקות. אם יש ברית ביום כיפור, יש לקחת לקוואטר בעל ואשתו ויניחו את התינוק על השולחן או לקחת אח ואחות וכדומה.
* ביום-הכיפורים מותר לגעת במאכלים (ואין זה כמו בפסח שאסור לגעת בחמץ), ומותר לגדול להכין ולתקן את האוכל בשביל הקטן.

בגדי החג:
* ביום-הכיפורים לובשים את הטלית בכל תפילות היום ולכן גם אם מפסיקים בין מוסף למנחה ליותר מב' וג' שעות בכל-זאת אין מברכים שוב על הטלית.
* אין נכנסים עם קיטל לשירותים והוא הדין לגבי גארטל (במשך כל ימות השנה), מפני שהוא בגד המיוחד לתפילה.
* נשים אינן לובשות בגדים לבנים כי אינן יכולות להידמות למלאכים.
* ביום כיפור אין מתקשטות הנשים בתכשיטים מיוחדים המיועדים לשבת וחג וכדומה. 

תפילות יום כיפור
דיני וידוי:
* בבין-השמשות מתוודים שוב (קודם אמירת פרקי התהלים הנאמרים לפני כל נדרי).
 *מי שיודע שנכשל בעבירה מסוימת בשנה החולפת, צריך להתוודות עליה במפורש ולא להסתפק בנוסח הווידוי הרגיל. 
וידוי על עבירות אלו נעשה בשני מקומות, בכל סדר וידוי: א) בסמיכות ל'אשמנו' צריך לומר "חטאתי בעבירה פלונית"; ב) ב'על חטא' צריך לומר "על חטא שחטאנו לפניך בעבירה פלונית". עבירות שחטא בהן בשנים קודמות וכבר התוודה עליהן בשנים שעברו, "הרי זה משובח" לשוב ולהתוודות עליהן גם בשנה זו; ווידוי זה נעשה ב'על חטא' בלבד.
כשהוא מפרט חטאיו יתוודה בלחש, משום שאם יתוודה בקול רם אסור לו לפרט חטאיו ברבים לפי שאין זה כבוד המקום שמגלה לרבים שחטא כנגדו". אך נוסח 'על חטא' הקבוע מותר לומר בקול רם.
* וידוי זה על עבירות אלו, צריך להתוודות במנחה של ערב יום-הכיפורים, בווידוי של בין-השמשות ובווידוי בתפילת ערבית. וכמו כן יש להתוודות על עבירות אלו גם בשאר תפילת לחש של שחרית, מוסף ומנחה. אך בחזרת הש"ץ אין צריך להתוודות שוב על כך. "וטוב לשחות בעת הווידוי כמו ב'מודים' כדי להתוודות בהכנעה גדולה".
* אמירת הווידוי היא לאחר 'יהיו לרצון' הראשון, ולכן העומד באמצע וידוי ושמע 'קדושה' עונה 'קדוש... ברוך... ימלוך' וכן 'איש"ר' ואמן של 'ואמרו אמן' ו'מודים אנחנו לך' ו'ברכו'.
* מי שעקר רגליו ונזכר שלא אמר וידוי – אומר כשנזכר ואינו צריך לחזור ולהתפלל. וכן מי שטעה בתפילתו באופן שצריך לחזור ולהתפלל, כגון שאמר 'הא-ל הקדוש' אינו צריך לחזור ולומר שוב וידוי.

תפילות היום:
* תפילת 'כל נדרי' אומרים הקהל יחד עם החזן. ומכיוון שאמירה זו היא התרת-נדרים והתרה זו חלה רק כאשר אומרים בקול, לכן גם הקהל "צריך לומר בקול רם מעט, בעניין שיהא נשמע להעומדים אצלו". ומשמע מכך שהאמירה בקול מעכבת את ההתרה.
* נשים אומרות 'כל נדרי' כי היא התרת נדרים שלהם (ובפרט שאינן עושות התרת נדרים בערב ראש השנה), ולכן גם הן צריכות להגיד מעט בקול כמו האנשים. 
* שכח ולא אמר ביום-הכיפורים "ובכן תן כו'" אלא אמר מיד "ברוך אתה ה'" – יסיים "המלך הקדוש" וימשיך בתפילה.
* נשים וחולים צריכים להתפלל את התפילות עצמן דהיינו חמשת תפילות היום כולל 'על חטא' וכן לומר את הקטעים הבאים הכתובים בחזרת הש"ץ: "לא-ל עורך דין", "ונתנה תוקף" (עד כתר), "וכל מאמינים". 
ואם מתפללות בבית-הכנסת, יאמרו גם סדר עבודת הכהן הגדול המתחיל ב"אתה כוננת" עד הפיוט "כאוהל הנמתח". וצ"ע מה זה שונה מהפיוטים שאומרים גם ביחיד??
* חולה שאוכל ביום-הכיפורים – אפילו יותר מהשיעור – יכול לעלות לתורה בשחרית וגם במנחה כיוון שהקריאה היא בגלל קדושת היום ולא רק בגלל הצום.
* העושים מנין מיוחד רק לקריאת התורה במנחה של יום כיפור ומוציאים ספר תורה לקריאה ואחר כך חוזרים ומצטרפים לתפילה במנין הגדול, עליהם לומר חצי קדיש על הספר תורה אחר סיום ההפטרה ורק אז להכניס את הספר לארון הקודש. כל זה הוא בתנאי שקריאת התורה נעשית בחדר אחר ממקום עמידת החזן והמנין הגדול, אבל אם קוראים בתורה בפינה אחת באולם הגדול – אין צריך לומר חצי קדיש, ודי באמירת החזן חצי קדיש לפני תחילת שמונה עשרה. 

מוצאי יום-הכיפורים

הכנות למוצאי הצום:
* במשך יום כיפור אין מכינים שום דבר לצורך סעודת מוצאי החג. 
במוצאי יום כיפור, אין צריך להמתין לצאת החג הרשום בלוח, אלא די לחכות כמה דקות אחרי צאת הכוכבים ולאחריהם ליטול ידיים "ג' פעמים, לסירוגין, כמו בנטילת ידיים שחרית, אבל בלא ברכה", לומר 'ברוך המבדיל' ואז אפשר להתחיל להכין צרכי הסעודה. 

צאת הצום ותפילת מעריב:
* ביום-הכיפורים יוצא לצום 26 שעות. ונראה שהכוונה ל-26 שעות של תענית ולא איסור מלאכה.
"המנהג שהש"ץ במוצאי יום-הכיפורים צריך להיות מי שיש לו אב ואם, לא ראיתיו, ובבית-הכנסת כאן אין נוהגין כן".
* מתפללים בקיטעל וטלית על הכתפיים ובכובע. במוצאי יום הכיפורים אומרים 'גוט יום טוב'. 
* טעה במעריב של מוצאי החג ואמר "המלך הקדוש", "המלך המשפט" במקום "הא-ל הקדוש", "מלך אוהב צדקה ומשפט" – אינו חוזר. 
אם אמר "זכרנו לחיים מלך חפץ בחיים" ועצר קודם אמירת "וכתבנו" – ממשיך בתפילתו. ואם אמר גם "וכתבנו" – מסיים את התפילה וחוזר ומתפלל נדבה.
* "קודם ההבדלה נוטלים את הידיים ג' פעמים, לסירוגין, כמו בנטילת ידיים שחרית, אבל בלא ברכה". ונטילה זו צריכים לעשות כולם, גם הכוהנים (או מי ששכחו שאסור ליטול) שנטלו ידיהם עד הזרוע בתוך יום-הכיפורים, כי "טעם נטילה זו היא שלילת התפשטות הטומאה לאחר סור קדושת יום-הכיפורים, ואם כן אין מועיל הנטילת ידיים – איזה שתהיה – ביום-הכיפורים".

הבדלה:
* רבותינו נשיאנו נהגו להבדיל בעצמם במוצאי יום כיפור ואף היו נותנים לאחרים לטעום מיין ההבדלה (אף שבמשך השנה אין עושים כן).
* 'הבדלה' עושים בקיטעל וטלית (על הכתפיים) ובכובע.
* מבדילים ומברכים על (בשמים, כי בשנה זו חל יום כיפור בשבת, וכן מברכים על) 'אור ששבת' דהיינו על נר שדלק מערב החג, ואין מברכים על אור שהודלק עכשיו במוצאי החג. ואם אין לו בביתו 'אור ששבת', יכול להדליק נר שלו מנר אחר ששבת ולברך עליו, אך "מכל-מקום טוב להחמיר ולברך על אור ששבת מבעוד יום ממש". המדליקים בביתם נר-נשמה אינם צריכים להדליק נר נוסף ויכולים לברך על נר זה. אך עליהם להוסיף עוד נר לנר-נשמה ולברך על שניהם יחד.
* כשעושים הבדלה במוצאי יום-הכיפורים ומן הסתם רוצים מיד אחר כך לאכול לחם או מיני מזונות, יש להביאם לשולחן לאחר ההבדלה. ואם מביאים לפני ההבדלה, יש לכסותם במפה בשעת ההבדלה (אך אם אין בדעתו לאוכלם מיד וכגון שרוצה רק לשתות לאחר הבדלה – אין צריך לכסותם).
* לאחר ההבדלה, קודם נטילת ידיים, יש לברך 'ברכה מעין שלוש' על היין; ואין יין ההבדלה נפטר בברכת-המזון שיברך לאחר מכן בסוף הסעודה. אם שכח ולא בירך ברכה זו ונזכר בכך בתוך הסעודה – מברך כשנזכר. ובדיעבד, כשבירך כבר ברכת-המזון – אינו מברך "על הגפן".
* המבדיל על היין והיה בדעתו לשתות משקים מיד לאחר ההבדלה (וכך הדבר בדרך-כלל במוצאי יום-הכיפורים, שדעתו בשעת ההבדלה לשתות לאחר ההבדלה) – אינו מברך על משקים אלו אלא הם נפטרים בברכת 'הגפן' על היין. ופטור ברכה זו הוא אף שלא התכוון בפירוש לפוטרם בברכת 'הגפן' ואפילו שהשתייה לא הייתה לפניו בעת שהבדיל (כיוון שהיה בדעתו לשתות את השתייה ואם היו המשקים לפניו הם נפטרים בברכת 'הגפן' אף שלא היה בדעתו לשתותם). כמו כן שתייה זו נפטרת בברכה אחרונה "על הגפן" ואין צריך לברך גם "בורא נפשות".
* השומעים את ההבדלה ודאי שמברכים לעצמם ברכה ראשונה על השתייה וכן מברכים 'בורא נפשות' לפני נטילת ידיים. אם לא בירכו 'בורא נפשות' ונזכרו בתוך הסעודה או אף לאחר ברכת-המזון – יברכו 'בורא נפשות' מיד כשנזכרים. אם אכלו מיני מזונות, צריכים לברך "על המחיה" לפני נטילת ידיים. אם לא בירכו "על המחיה" ונזכרו בתוך הסעודה – יברכו מיד. ואם נזכרו לאחר ברכת-המזון – אין מברכים.
* "אחר הבדלה, קידוש-לבנה – בחגירת אבנט ובסידור". 
* הנהגת רבותינו נשיאנו, לאכול סעודה ממש עם נטילת ידיים ולא רק מיני מזונות; "והיו מדייקים בעריכת סעודה כפשוטה כולל ניגונים ודברי תורה וכו'".
* מתחילים להתעסק בסוכה ועכ"פ בדיבור.

סיכה ורחיצה

רחיצה ונטילת ידיים:
* בבוקר נוטלים ידיים עד קשרי אצבעות "ולא יכוין להנאת רחיצה רק להעביר רוח רעה מעל הידיים". לאחר שניגב את ידיו במגבת, יעביר את האצבעות על העיניים "להעביר מהם חבלי שינה". אם יש לכלוך ממש בעין יכול להעביר עם מים כדרכו בחול. אין שוטפים את הפה ביום כיפור.
* הנכנס לבית הכסא ביום כיפור, בצאתו נוטל ידיו פעם אחת בכל יד עד קשרי אצבעותיו. דין זה הוא בין אם נכנס בליל יום כיפור או יומו כשעדיין צריך להתפלל שמונה עשרה, ובין אם נכנס בליל יום כיפור אחר תפילת שמונה עשרה.  
* מי שהתלכלכו ידיו, רוחץ עם מים בלבד בלי סבון ורק את אותו מקום המלוכלך. במקרה ששטיפה עם סבון נועדה למנוע הדבקות והעברות חיידקים, מותר לשטוף עם חומר נוזלי בלבד, ויש להשתמש בסבון נוזלי ולא בחומר הנספג בידיים בלי שטיפה. 
סיכה:
* לאחר שהתחיל החג, הן אם נכנס החג בפועל והן אם קיבל על עצמו את החג בעוד יום וכגון נשים המדליקות נרות החג ומברכות שהחיינו בשעת ההדלקה, אין להשתמש בסבון ושמפו, קרמים למיניהם ואיפור שיש בהם ממשום סיכה.
כמו כן, החל מזמן זה אין להשתמש בכל סוגי הדאודורנט (ספריי, גוש, ואפילו נוזלי בלי ריח הנועד רק כדי להפיג ריח רע). 

אכילה ושתייה ביום-הכיפורים

הקדמה:
* המתקשים לצום יכולים לקחת לפני הצום כדורים המועילים לצום או מדכאים את התיאבון. 
* אכילה ושתייה ביום-הכיפורים הם איסור דאורייתא. המברך בטעות על אוכל או שתיה כמובן שאינו טועם, אך אומר מיד "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד" כדין כל ברכה לבטלה. 
* אכילה ושתייה פחות מהשיעור האסור נקראות בשם 'חצי שיעור' ואסורות גם-כן מדאורייתא. אך כשאין ברירה וכגון חולה שיש לו סכנה או אנשים מבוגרים שאינם מסוגלים לצום כי הצום יביא אותם לידי סכנה, מותר להם לאכול או לשתות בשיעורים מסוימים, וכדלהלן. אם שיעורים אלו לא מספיקים להם – יאכלו כמה שצריכים.
חשוב להדגיש: אכילה ושתיה (הן לפי שיעורים והן יותר מכשיעור), נעשית על פי הוראת הרופא הקובע שהצום יכול להזיק לחולה, ובמקרה זה צריך החולה לאכול גם אם חושב שאינו צריך לאכול. חולה המחמיר על עצמו לצום על-אף הוראת הרופא והרב כי עליו לאכול, עליו נאמר "אך את דמכם לנפשותיכם אדרוש". וכמו כן, "כל מקום שמותר לאכול ואינו רוצה לאכול מאכילין אותו בעל כורחו".
במקרה שהחולה מרגיש מעצמו שחייב לאכול (ואפילו אם הרופא אומר שלדעתו אין החולה זקוק לאכילה) - יאכל כפי השיעורים, ואם מרגיש שאין כמות זו מספיקה לו – יאכל כמה שצריך "עד שיאמר די". 
* מאחר והאכילה, אפילו פחות מהשיעור, היא איסור דאורייתא, לכן מי שההליכה לבית-הכנסת תגרום לו שיצטרך לאכול או לשתות פחות מהשיעור – עליו להימנע מללכת לבית-הכנסת. ואפילו אם בלאו-הכי אוכל ושותה פחות מהשיעור, מכל-מקום אם על-ידי ההימנעות מההליכה לבית-הכנסת הוא ישתה או יאכל פחות פעמים במשך יום-הכיפורים – גם-כן עליו להימנע מללכת לבית-הכנסת.

שיעור אכילה וזמנה:
 * שיעור אכילה שאינה נחשבת לפתיחת הצום לכתחילה היא אוכל מוצק בכמות של כ-30 גרם. וכשחייבים לאכול יותר – ניתן להקל עד 38 גרם.
* 30 גרם אלו נמדדים במשקל ומותר לשוקלם בחג (וכבר שיערו המודדים שהכמות המותרת היא הכמות הממלאת קופסת גפרורים קטנה ויכול לשער לפי זה).
* כל אכילה צריכה להיאכל בתוך פרק זמן של 'כדי אכילת פרס' דהיינו 9 דקות ולאחר מכן נחשבת האכילה השנייה לאכילה חדשה ואינה מצטרפת עם האכילה הראשונה. ולכן יש לאכול עד כמות זו של כ-30 (או 38) גרם ולחכות 9 דקות מסוף אכילה זו, ואחר-כך להתחיל לאכול שוב כמו זו. 
בשעת הדחק, כאשר חייב לאכול ולשתות עוד, יצמצמם את זמן ההמתנה וימתין 8 דקות מסוף האכילה הראשונה עד לתחילת האכילה השנייה. ואם אין זה מספיק – יחכה 7 דקות ויכול לרדת עד 6 דקות.

שיעור שתיה וזמנה:
* שיעור השתייה שאינה נחשבת לפתיחת הצום היא 40 סמ"ק ושיעור זה נקרא 'כמלוא לוגמיו', דהיינו כמות השתייה שאדם מסוגל למלא בצד אחד של פיו. שיעור זה של 40 סמ"ק הוא באיש או אישה ממוצעים, אך צעירים שפיהם קטן יותר, צריכים לשער לפי הכמות שהם יכולים להכניס בפה שלהם ולכן עליהם לשתות רק 30 או 35 סמ"ק.
* לצורך מדידת כמות זו של השתייה המותרת, מותר למדוד בחג בבקבוקי תינוקות (עם סימוני כמויות) או להשתמש במזרק. אפשרות נוספת היא שלפני החג ימלא החולה את אחת מלחייו במים ואחר כך יחזיר זאת לתוך כוס חד-פעמית ויסמן על גבי הכוס עד היכן מגיעים המים וכך יידע במשך החג למלאות מים עד לאותו מקום; ועד כמות זו הוא שיעור השתייה המותר לו.
* גם בשתייה צריך להפסיק 9 דקות מסוף שתייה לתחילת שתייה. לכן, החולים יכולים לשתות עד כמות זו ולחכות 9 דקות ולשתות שוב כמות זו. ואם אינו מסוגל לחכות 9 דקות – יצמצם את זמן ההמתנה ל-8 דקות ויצמצם עד 6 דקות כמו באכילה (כנ"ל).
במקרה שהמתנת 6 דקות בין שתיה לשתיה, אינה מספיקה וצריכים לשתות כרגיל, ינסו להפסיק 2 דקות בין שתיה לשתיה.
חשוב להדגיש שדין זה של המתנת 2 דקות, הוא רק בשתיה ולא באכילה! 

צירוף וסוגי אכילה ושתיה:
* כל סוגי המאכלים מצטרפים לכמות של 30 גרם וכן כל סוגי השתייה מצטרפים לכמות של 40 סמ"ק. אך אכילה ושתייה אינן מצטרפות זו עם זו ולכן כל 9 דקות אפשר גם לאכול וגם לשתות יחד, בשיעורים הנ"ל.
* כאשר אוכלים או שותים אין חייבים לשתות דווקא מים, אלא אפשר לשתות או לאכול גם דברים מזינים כגון מיצי פירות (אך לא סתם דברים שהם לתענוג בלבד); על-אחת-כמה-וכמה כאשר אם ישתה או יאכל דברים מזינים יזדקק לפחות אוכל או שתייה, שעדיף לנהוג כך.
* דברים נוזליים נחשבים משקה ולכן לֶבֶּן ויוגורט מוגדרים משקה. כאשר מורחים ממרח על לחם הוא נחשב מאכל ומצטרף ללחם לשיעור 30 הגרם.
חשוב להדגיש: היתר אכילה ושתייה הוא רק בתנאי שחייבים גם לאכול וגם לשתות, אך מי שצריך רק לשתות אסור לו לאכול כלל, אפילו פחות מהשיעור. וכן להיפך: מי שצריך לאכול, אסור לו לשתות כלל. 
כמו כן, כל אכילה או שתייה נמדדת בפני עצמה ואם מספיק לו לשתות פעם אחת פחות מהשיעור – אין זה היתר להמשיך ולשתות הלאה פחות מהשיעור, אלא בכל פעם צריך לבדוק האם הוא אכן זקוק לזה או לא. 

תרופות:
* תרופות שאינן חובה, אסור לבולען ביום-הכיפורים ואפילו אם בולע אותן בלי שתייה כלל. ולכן חולה שהתחיל לקחת אנטיביוטיקה וכבר ירד החום – לא יבלע תרופה בתוך החג, כי לא יבוא לידי סכנה אם יפסיד לקיחה אחת. תרופות המיועדות לחולי שיש בו סכנה או המיועדות לכך שהחולה לא יבוא לידי סכנה, כגון תרופות לשמירת לחץ-דם, סכרת, בעיות לב, כליות, תרופות פסיכיאטריות שחייבים לקחתן כל יום; וכן הלוקח אנטיביוטיקה ועדיין לא ירד החום, שאם יפסיד לקיחה אחת יכול לבוא לידי סכנה – מותר לקחתן לכתחילה ביום-הכיפורים ואין צריך לחכות עד שחס-ושלום ירגיש לא-טוב.
תרופות אלו יש לבלוע ללא מים. ואם התרופה אינה מרה (גם אם אינה מתוקה ממש) – יש לעוטפה בחתיכת ניר (כטישו וכדומה) כדי שלא ירגיש את טעם התרופה. מי שאינו יכול לבלוע את התרופה ללא מים – ירסק את התרופה במעט מים, באופן שהמים נשארים מרים מהתרופה ואין בהם הנאה. אם אינו יכול לעשות גם כך, וכגון תרופות שאי-אפשר לרסקן במים – יערבב בתוך מעט מים דבר מר כסודה לשתייה (לא 'מי סודה') ועל-ידי זה המים נפגמים, ויבלע את התרופה וישתה את המים. כמובן שמים כאלו שמרוסק בהם תרופה או שהמים מרים – אין מברכים עליהם כלל.

נטילת ידיים וברכות:
* האוכל פת ביום-הכיפורים, נוטל ידיו כדרכו עד הזרוע. ובברכת המזון אומר "יעלה ויבוא".
* האוכל פחות מהשיעור, אם אוכל לחם – נוטל ידיים ואינו מברך "על נטילת ידיים" (כי האכילה היא פחות מכביצה), אך מברך "המוציא".
* האוכל ביום כיפור אינו מקדש על היין ואינו בוצע על 'לחם משנה' (אף אם אוכל לחם) "שלא תקנו חכמים דברים אלו ביום הכיפורים". בברכת המזון אומרים יעלה ויבוא ובשנה זו שחל יום כיפור בשבת אומרים גם 'רצה'. המברך ברכת המזון ושכח לומר יעלה ויבוא או רצה ונזכר קודם שהתחיל ברכה רביעית – אומר ברכה קצרה. ואם התחיל ברכה רביעית אינו חוזר לראש ברכת המזון. ונראה שכן הדין גם אם שכח 'רצה'. 
* האוכלים בדיוק את הכמות המותרת באכילה ודי להם באכילה אחת פעם אחת, מברכים ברכה ראשונה ובסיום האכילה מברכים ברכה אחרונה, וזאת כיוון שחיוב ברכה אחרונה הוא על כזית 27 גרם והכמות המותרת באכילה היא כמות גדולה יותר. אך כמובן שאם אכלו פחות מכזית – אין מברכים ברכה אחרונה.
אם בסיום האכילה הראשונה מעוניינים להמשיך לאכול את השיעור המותר לאחר המתנת הזמן המפסיק בין האכילות (דהיינו 9 דקות ובדוחק גדול עד 6 דקות כפי שהבאנו לעיל), לא יברכו ברכה אחרונה ולאחר שיעבור זמן ההמתנה – יאכלו שוב בלי ברכה ראשונה, וכך יעשו כל זמן שרוצים להמשיך את האכילות של השיעורים. כאשר יסיימו את האכילות, דהיינו שיחליטו שמספיק להם אכילות אלו ואין להם צורך באכילה נוספת – יברכו ברכה אחרונה ויש לברך אותה מיד בסיום האוכל ולא להשתהות. 
אם החליטו לסיים את האכילות ולא בירכו ברכה אחרונה, והתעורר צורך לאכול מחדש – נחשב הדבר שהאכילה הקודמת התעכלה לגמרי ואי אפשר לברך עליה ברכה אחרונה, והאכילה עכשיו שרוצה לאכול היא אכילה חדשה וצריך לברך עליה שוב ברכה ראשונה.  
אם אכלו פחות מכזית ומחכים את זמן ההמתנה ואוכלים שוב פחות מכזית – אין מברכים באכילה השניה ברכה ראשונה כי היא המשך של האכילה הראשונה, וכן אין מברכים ברכה אחרונה כי כל אכילה הייתה פחות מהשיעור ושתי אכילות בהפסק זמן של 'אכילת פרס' אינן מצטרפות לאכילה אחת לחייב ברכה אחרונה.  
* השותים כל כמות שהיא אינם מברכים ברכה אחרונה כי חיוב ברכה אחרונה על שתיה הוא רביעית שלמה בתוך שיעור 'אכילת פרס', וכמות השתיה המותרת ביום כיפור היא פחות מהשיעור החייב בברכה האחרונה. אם רוצים להמשיך לשתות לאחר המתנת זמן ההפסק – ישתו שוב בלי ברכה ראשונה, ושתי השתיות אינן מצטרפות לחיוב ברכה אחרונה כי יש ביניהם הפסק זמן כנ"ל באכילה. 
אם שותים כל 2 דקות, וכמות השתיה מצטרפת לרביעית, צריכים לברך 'בורא נפשות', וברכה זו תהיה בסיום השתיה. 
אם החליטו לסיים לשתות, ומתעורר צורך לשתות שוב – מברכים שוב ברכה ראשונה כיוון שהשתיה הראשונה התעכלה והסתיימה ועכשיו מתחילה שתיה חדשה. 

נעילת הסנדל
* נעל או סנדל שיש בהם עור בגוף הנעל, בסוליה או בעקב – אין ללכת בהם ביום כיפור. 
* נעל או סנדל שיש בהם פסי עור ליופי, ודבר זה אינו חלק מגוף הנעל, מותר ללבוש זאת ביום כיפור. אם חלק העור נמצא בסוליה או בעקב – אין ללבוש. 
* מי שיש לו בעיה ברגליים וחייב ללכת רק עם סוג נעל מסוים ונעל זו עשויה מעור – מותר ללבוש נעל זו. 
* יולדת בתוך שלושים יום ללידתה, לכתחילה כדאי שתלבש נעל שאינה מעור, אך אם מפני סיבות בריאותיות יכולה ללבוש רק נעל זו מעור – יכולה להקל ולנעול כדרכה.  

דיני קטנים
אכילה ושתיה:
* מצוות עינוי באכילה ושתיה שונה משאר מצוות וצריכים לחנך בה רק החל מגיל 9. לכן צריך לתת לילדים אוכל ושתיה ואין חיוב לחנכם לצום בגיל זה, ומי שהוא פחות מגיל 9 ורוצה להתענות, "מוחין בידו כדי שלא יבוא לידי סכנה". 
* קטנים שהגיעו לחינוך למצוות עינוי (מגיל 9 ועד 11 לבנות ו-12 לבנים), צריכים לחנכם למצוות עינוי דהיינו לצום מעט שעות ולאכול מאוחר יותר מהזמן שהם רגילים לאכול תמיד, והכול לפי כוחם ובריאותם. מאחר ויש מצווה מדרבנן לחנכם בעינוי לכן אין לאף אדם לתת להם בידיים או להניח לפניהם אוכל בשעות אלו שהם צריכים להתענות. ואם לוקחים לבד אוכל – חובה רק על האבא להפרישם מאכילה ורחיצה, אך האימא אינה חייבת להפרישם.
* לאחר שמלאו י"א שנים שלמות לבת וי"ב שנים שלמות לבן, משתדלים שיצומו כל הצום וכן יתענו ברחיצה. אך מי שאינו יכול וקשה לו לצום (אפילו שלא יגיע לידי סכנה ח"ו), אינו צריך להשלים ולסיים את הצום, ובפרט ילד או ילדה החלשים בטבעם – די להם בחינוך לשעות ואינם צריכים להשלים הצום.

רחיצה:
* אין רוחצים את הקטן במים (אפילו) קרים, אך אם הוא מלוכלך וצריך לנקותו – מותר. אם הלכלוך יורד רק במים חמים, יכולים להשתמש גם במים חמים. 
* קטן הרוחץ את עצמו במים קרים, אין צריך למחות בו. אם רוחץ עצמו במים חמים צריך אביו (ולא אמו או אחרים) למחות בו, אם עושה זאת הקטן לצרכו כגון שהתלכלך ונוח לו יותר להוריד הלכלוך על ידי מים חמים – מותר ואין צריך האב להפרישו. 
* החל מגיל תשע צריך לחנך את הקטן והקטנה שלא ירחצו במים (כגון נטילת ידיים וכדומה ולא במקרה שהם מלוכלכים), וחינוך זה הוא לפי שעות ולפי הגיל כמו באכילה ושתיה. 
קטן או קטנה הרוחצים מעצמם בשעות אלו – האבא חייב למחות בהם, אך שאר האנשים כולל האימא אין צריכים למחות בהם אך לא ירחצו אותם בידיהם.

נעילת הסנדל:
* אין מלבישים לקטן נעלי עור במשך כל יום כיפור, ודבר זה הוא בכל גיל. 
קטן שהלבישו לו נעלי עור לפני כניסת החג או שנועל לעצמו נעלי עור בתוך החג, אין צריך למחות בו להוריד את הנעליים ואפילו אימו אינה צריכה למחות בו, אבל אביו כן צריך למחות בו ובתנאי שהוא מעל גיל 2-3.
* במקרה שחייבים ללכת בחוץ במקום שיש אבנים ואי אפשר ללכת בלי נעליים ואין נעליים אחרות, יכול הקטן ללבוש נעלי עור ואין אביו צריך למחות בו, והיתר זה הוא עד גיל בר מצווה. ונראה שבמקרה כזה אין להביא לקטן את הנעליים ולומר לו שילבש אותם אלא יש לומר לו בלשון כללית שילבש נעליים והוא יקח את נעלי העור.

מעוברת ומניקה

* מעוברות, מן הדין משלימות את הצום. ונקראת מעוברת משעה שיודעת על הריונה ואפילו בתוך מ' יום ראשונים.
* לכתחילה צריכות לנוח כל הצום כדי לא להגיע למצב סכנה. 
אם הצום גורם חולשה גדולה מאוד היכולה לגרום לצירים מוקדמים, ובוודאי כאשר כבר התחילו לה צירים מוקדמים (היכולים להוביל ללידה מוקדמת ח"ו) – עליה לשתות כשיעורים. אם לדעת הרופא כמות זו אינה מספיקה – עליה לשתות כדרכה. 
מעוברת בחודש תשיעי תצום, כי אין סכנה אם תלד. אם מתחילים צירים ואינה מסוגלת לסבול אותם, יכולה לשתות לפי השיעורים המפורטים לעיל, וכאשר ישנם צירים סדירים המתקדמים ללידה, יכולה לאכול ולשתות כדרכה כמה שצריכה ובתנאי שבאמת מרגישה שצריכה לאכול או לשתות או שהרופא אומר שצריכה לאכול או לשתות. 
* מינקת חייבת לצום. אם חוששת שלא יהא לה מה לתת לתינוק – צריכה לתת לו תחליפים או תכין חלב לפני החג. במקרה שהתינוק יונק בהנקה מלאה ואין שום ברירה – תשתה כשיעורים המפורטים לעיל. וכמובן שעליה להישאר בבית ולשכב ולנוח ורק לאחר מכן, אם אין ברירה – תשתה כשיעורים.